ACASĂ, PRINTRE CEI CURAJOŞl
Aproape am terminat.
Trebuie să fac asta!
Scuzaţi-mă, domnule.
- Poţi să mă ajuţi puţin? - Da, domnule.
Totul o să fie în regulă.
- Aţi auzit noutăţile, domnule? - Ce noutăţi?
E oficial. Plecăm în două săptămâni, domnule.
- Nu se prelungeşte? - Nu şi de data asta, domnule.
Ai auzit? Plec acasă.
- Ca acasă. Hai! - Să văd ce poţi! Hai, Tommy.
E o prostie! Toţi jucaţi la fel de prost!
Ştii ce o să fac primul lucru atunci când ajung acasă?
Îţi tratezi herpesul?
Nu, îl iau de la mama ta, apoi îl tratez.
Cum rămâne cu Keisha? "Vino aici şi stai pe şarpele lui tata."
- "Joacă-te cu şarpele." - Vă bat de nu vă vedeţi!
Bun. Asta e pentru Keisha.
Dar tu, Daydream? Tu ce ai de gând să faci?
Nu ştiu, poate fac căţărări pe plajă.
- Fumezi câte ceva. - Poate şi asta.
Nu ştiu, cred că o să-mi iau o casă, să o aranjez. Ceva frumos.
Acum vrea să repare chestii toată viaţa.
Ştii ce? Du-te naibii!
Vor fi câteva săptămâni pentru demobilizare, în State.
E adevărat, mamă!
Ce faci? Ce-i dai să mănânce?
Dă-i ceva sănătos, eventual un morcov.
Poţi să mi-l dai pe Ray la telefon? Bună, iubitule. Da, vin acasă!
Ce mai ai? Două cutii?
Bună, Jamal.
Hai să-l încărcăm.
Ce naiba e asta?
A căzut de pe camion azi dimineaţă. L-am câştigat la luptă cu 3 tipi.
Honda mamei mele are uşi mai bune decât prostia asta.
Nu! În niciun caz!
Fiecare echipă are câte unul! Doar aşa o să înveţe!
Nu tipul ăsta, poartă ghinion! A fost în Fallujah, în iulie.
A fost cu Mendocino şi Shirley. Ştii asta!
Nu avem de ales, asta am primit! Hai să încărcăm!
Eşti la fel de inutil ca o scrumieră într-o motocicletă.
Veniţi încoace, băieţi! Schimbare de planuri.
Ce schimbare? Nu mai mergem în recunoaştere?
Nu, avem o misiune umanitară de aprovizionare.
Vom escorta un convoi de medicamente şi un doctor la Al Hayy.
- Dar Jefferson ce face? - El unde se duce?
Face verificarea de securitate în Al Najaf.
Hai, sergent!
Militarii normali se distrează cel mai mult!
Aveţi inimi şi minţi bune, soldaţi. Vom oferi provizii medicale
şi bună dispoziţie irakienilor din partea armatei SUA şi a cetăţenilor.
- Linişte şi uitaţi-vă pe hartă! - Unde mergem, sergent?
- Ce fel de clinică e, domnule? - Probabil una de prim-ajutor.
Irakienii au nevoie de ele pentru muncă şi armată. Nu contează.
E prima dată când ieşi din tabără, soldat?
- Da, domnule. - Totul va fi în regulă.
Abia aştept să ajung acasă! Abia aştept să-l văd pe Ray.
- A crescut puştiul tău, nu? - Am ratat atâtea lucruri!
Atenţie, toate vehiculele. Al Hayy e la 15 km după munte.
Recepţionat. Al Hayy în faţă, băieţi. Intrăm, suntem la 10 km de destinaţie.
Al Hayy în faţă. Recepţionat.
Al Hayy a fost centrul revoltelor din 1956.
Vorbeşte? Ai auzit, Tommy? Vorbeşte engleza.
Dacă te descurci bine, stai cu noi 10 minute la latrină.
Să rămânem alerţi! Hai, fiţi atenţi.
Cu faţa în partea aia! Stai acolo! În cealaltă parte!
E acolo! Fiţi gata!
De ce mă împingi? Lasă-mă în pace!
- Sunt în misiune! - Care e problema ta?
Cu 16 km/h, vă rog.
Rămâneţi în grup. Nu vă îngrămădiţi!
Nu-mi plac misiunile umanitare. De fiecare dată ne punem în pericol.
Nu cred că o să fie probleme.
De asta aveam nevoie! Fă-i loc!
Nu intra aşa tare în el!
- La naiba! - Convoi, opriţi!
Inamici! Stai cu ochii pe nişe!
Mişcă!
- Luaţi camionul de aici! - Să mergem!
Mişcaţi-vă!
Ceva e în neregulă.
- La dreapta! - Îl văd.
Mişcaţi-vă! Să mergem!
Kamal, du-te şi spune-le să se dea din drum. Du-te!
Hai, mişcaţi-vă!
- Kamal! - La adăpost!
- Dumnezeule! - La naiba!
Jos! Stai jos!
- Jordan! - Aici!
Dumnezeule!
La naiba!
- Înapoi! - Încerc!
- Să ieşim de aici. - Bine.
Mergi la stânga.
Echipa doi, acţionaţi la intersecţia Y.
- Un copil! Sergent, sunt civili! - Treci înapoi aici!
Stai aici. Nu te mişca!
Comanche, foloseşte aruncătorul de rachete.
- Echipa Bravo, curăţaţi clădirea! - Recepţionat. Să mergem!
Mişcaţi-vă, repede!
Uşă la dreapta! Să mergem!
- Grenadă! - Mişcaţi-vă!
Nenorocitul!
- Vă simţiţi bine? - Da.
- Un weekend pe lună, au zis. - Bere gratis şi prostituate, nu?
Recepţionat. Echipa Bravo, vom curăţa următoarea clădire.
Să mergem!
- Nici măcar nu e trecut pe hartă! - Trebuie să fie!
Trebuie să ne întoarcem la drumul principal.
- Facem dreapta în 500 de m. - Bine.
O să fie bine, ajungem la drumul central şi ieşim de aici.
Bine.
- Respiră adânc. - Da, domnule.
- Îţi e greaţă? - Nu, domnule.
Echipa Bravo, să mergem!
Fiţi atenţi la acoperiş!
Uşa, să mergem! Scări la dreapta! Unul e mort.
- Şi a doilea. Scările sunt sigure. - Al treilea e mort.
Holul e liber. Jamal, fii atent la scări!
- Aiken, acoperă-ne! - Mişcaţi-vă!
- La naiba! - Jamal, acoperă-mă!
Jamal! Eşti bine? Hai prietene, revino-ţi! Trebuie să fim uniţi.
Totul e în regulă. Hai, Jordan, să mergem.
Pe scări. Să mergem!
Uşă pe stânga! Jamal, acoperă-ne.
Unul!
- Doi au fugit pe fereastră! - l-am văzut.
Au scăpat!
Sunt încăpăţânaţi ca nişte catâri!
Alfa 5, aici echipa Bravo. Sunt pe alee. Îi urmărim. Să mergem!
Nu vă îndepărtaţi la mai mult de 500 de m spre vest.
- Fă dreapta! - Fac dreapta, gata!
- Hai! - Gata, am reuşit. Să mergem!
Îi vedem, avem contact vizual.
Să mergem!
- Ajutor! - Aici, pe scaunul şoferului.
- Ajutaţi-mă, vă rog! Richard! - Lasă-l!
Am un pacient. Intră în şoc. Rămâi printre noi. Uită-te la mine.
Ambulanţa e pe drum. Ajunge în trei minute.
- O să te faci bine. - E în regulă? O mai am?
- O să fie bine. - Sigur?
- Da, am avut grijă. E bine. - Dumnezeule!
Ştiu. Hai, o să fie totul bine. Am eu grijă. Vorbeşte cu mine.
O să pleci de aici şi o să fi bine.
Ştiu. Te scot de aici. Dă-mi mâna. Ţine-te de ea.
Hai, să o luăm de aici!
Să mergem!
Să mergem! Jordan, pe aici! La stânga!
După colţ, să mergem!
- Liber! - Înapoi! Mişcă-te, Jamal!
Jordan, mişcă!
Spatele meu!
- Jamal! - Te simţi bine? Eşti lovit?
- Spatele meu! - Te-am prins.
Hai, să mergem. Te-am prins!
- Mori, du-te dracului! - Unde sunt?
E ca o oală cu rahat. Cu cât amesteci mai mult, pute mai tare.
Bravo 4, aici Alfa 5, avem un rănit. Trimiteţi un doctor.
Foc de tun, terminat.
Echipa Delta e pe drum, cu un doctor.
Avem nevoie de întăriri pentru urmărire, terminat.
Nu avem unităţi disponibile.
Alăturaţi-vă echipei Delta la locul de adunare a victimelor.
- Recepţionat. Nu ne vin întăriri. - Nu avem nevoie.
Bine. Doctorul e pe drum. Să-i omorâm pe nemernici. Să mergem!
- Hai! - Tommy!
- M-au nimerit. - Te simţi bine?
Da, continuă! Hai!
Ambulanţa e pe drum. Mă întorc imediat.
- Mă duc după el. - Te acopăr.
Tommy, cred că l-am nimerit.
Jordan! Nu!
Sergent, avem nevoie de o ambulanţă, imediat! Jordan a fost împuşcat!
La 200 m la vest de poziţia ta. Hai, rămâi printre noi.
Ambulanţa e pe drum. Ajunge într-un minut. Repet, un minut.
- Hai, sergent! - Sunt pe drum, soldat.
Revino-ţi!
Rămâi cu mine. Aproape au ajuns. Te ducem acasă.
A venit tati!
Uite-l pe tati!
- Tati! - Dede!
Bună, iubito!
Bun venit acasă.
- Mulţumesc, domnule. - Mulţumesc. Fiţi binecuvântat.
Priviţi ce am adus!
Nu prea în sânge, Will.
Îl vrei pe cel cu brânză?
Iubito, de ce nu o ajuţi pe mama să taie fructele?
- Vreau să stau cu tati! - Tati are treabă acum. Hai, iubito.
- Unde e Billy? - Cred că a ieşit.
Au fost la un avocat acum câţiva ani. Erau multe restanţe de care au uitat.
În cele din urmă au montat-o, şi e cu două, nu cu patru benzi.
- Incredibil! - Ştiu!
- Copilul a început să se mişte? - Da. Îi e foame.
- Tată, cum e mâncarea? - E minunată!
Eu intru puţin în casă. Aveţi nevoie de ceva?
Nu, mulţumim.
- Abia s-a întors azi dimineaţă, nu? - Da, acum 4 ore.
Arată minunat.
- Bună. - Mă bucur să te văd.
- Bună. - Bună. Unde e Molly?
Nu mai suntem împreună. Mi-a scris că vrea să ne despărţim.
Ştii cum e.
Pari schimbat.
- Mai bătrân? - Ochii tăi...
Parcă te uiţi peste umărul meu. Poate mai trist.
- Îmi pare rău. - A fost un erou?
- A murit apărându-şi ţara. - Nu mi-ai răspuns la întrebare.
- Ăsta e adevărul. - Încetează! Nici tu nu crezi!
Ba da. Îşi făcea datoria. Şi era foarte bun la asta.
Îmi pare rău.
- E drăguţ. Când vine să te vadă? - Nu ştiu.
E foarte frumos. Dacă nu-l vrei tu, trimite-l la mine.
- Eşti gata pentru terapie? - Am de ales?
Nu, dacă vrei să ieşi de aici.
Va fi în regulă.
Mă vor anunţa când termini. Baftă!
Jordan mi-a trimis astea. Nu ştiu de ce.
Erai prietenul lui. Şi el te-a iubit, nu?
Da.
Dumnezeule, urăsc poza asta!
- O avea cu el peste tot. - Dumnezeule!
Asta ce e?
Se numeşte "Ochiul lui Dumnezeu". l-a dat-o un puşti din Bagdad.
- Un copil irakian? - Da.
- Credeam că ne urăsc cu toţii. - Nu chiar toţi.
- Asta ce e? - E insigna de infanterie de luptă.
Astea două de aici sunt pentru scrisori de recomandare,
dar asta e CIB.
Pe asta o vor toţi soldaţii. Înseamnă că ai luptat din răsputeri.
- Eu i-am dat asta. - Da.
Uite-o!
Bună, iubitule! Ai crescut atât de mult!
Poţi să spui "Bună, mami" ?
Ce slabă eşti!
- Bună! - Bună.
- Arăţi minunat! - Mulţumesc, Ray.
Biscuiţii sunt pe drum!
Cum e aici? Aveţi tot ce trebuie?
- Ray, biscuiţii! - Da, sunt aici, scuze!
E minunat, Dede!
- Cum de nu depăşeşti liniile? - Mulţumesc, tati.
- Am plecat. - O să întârzii.
Mă duce David. Mănânc în maşină.
Sâmbătă seară e un meci Seahawks împotriva The Patriots.
- Poate ar trebui să mergeţi. - Ambele au jucat prost anul ăsta.
Poate dr. Benton nu merge la meci. Putem lua biletele lui.
Aceleaşi locuri ca anul trecut, pe rândul 10,
lângă linia de 50 de metri. Poate ieşim o noapte în oraş.
- Sunt ocupat. - Cu ce?
- Credeam că îţi place fotbalul. - Ai citit într-o broşură de-a ta?
"Invită-ţi copilul la activităţile lui preferate
şi reînoadă legăturile familiare."
- Billy, ce te-a apucat? - Lasă-mă în pace, mamă!
E evident ce vreţi să faceţi!
Am plecat!
- Dede, ia-ţi rucsacul. - Vreau să-l ia tata.
Acum, iubito.
- Te simţi bine? - Da, sigur.
- Ai reuşit să dormi? - Da. Sincer, am dormit.
- Pe mai târziu. - Bine.
Facultatea a încercat să facă ceva, dar nu ştiam ce.
Nu e nicio problemă.
Sigur sunteţi pregătită?
- Da, domnule. Sunt gata. - Baftă.
Ai fost plecat mult timp, Tommy. Cam un an.
Mai exact 15 luni. Ştiam că e o lege care spune că trebuie
să-mi păstrezi locul de muncă până mă întorc.
Am angajat pe altcineva. Trebuia. Tu lucrai full time.
Tocmai, era slujba mea. Ştiai că mă voi întoarce.
Cred că da. Speram.
Ştii ce vreau să spun.
Tommy, ştii că am doar 4 angajaţi. Ce puteam să fac?
Dacă vrei, îţi pun o vorbă bună la Tyson de la REl.
Nu, stai liniştit. Trebuie să găsesc ceva
mai aproape de casă. N-o să mai dorm la Molly.
- Îmi pare rău, amice. - Nu-i nimic.
Eşti sigur? Nu vreau să te enervezi pe mine.
Cum a fost? Ai împuşcat pe cineva?
Da.
Ai omorât pe cineva?
Nu ştiu, n-am stat să aflu. E război.
- Amice, eu trebuie să... - Bine.
Poţi să vii oricând vrei, ai reducere de 10 % că eşti soldat.
Zece la sută...
Puteţi să luaţi broşurile acum
sau puteţi veni la centrul de recrutări.
Ne-ar face plăcere să vă avem în familia noastră, armata.
La naiba!
- Lasă-mă să te ajut. - E în regulă.
- Le iau eu. - Mă descurc.
- Totul e în regulă. - Tu trebuie să fii Vanessa Price.
Ce m-a dat de gol?
Eu sunt Cary Wilkens, predau Sportul la băieţi,
dar în ultimele 8 săptămâni am predat şi la fete.
- A fost o zi lungă? - Da, trebuie să mă obişnuiesc.
Nu vrei să bem o cafea? Pot să-ţi povestesc despre elevele tale.
- Nu cred, dar mulţumesc. - Eşti sigură?
- Absolut. - Bine.
Mă descurc.
- Încercam să te ajut. - Ştiu, dar mă descurc.
Mă bucur că te-am cunoscut, Vanessa.
Will?
Scott Martinez a înscris în a 15-a repriză, câştigând meciul.
- Cinci ore. Incredibil! - Hai înapoi în pat, iubitule.
- Nu pot să dorm. - Mâine dimineaţă n-ai operaţie?
- Will, ce s-a întâmplat acolo? - Nu-mi amintesc. E un vis înceţoşat.
Spune-mi.
- Vreau să ştiu. - Chiar vrei?
Vrei să ştii cum arată rănile în urma unei explozii?
Cum miroase o sală de operaţii în deşert?
Ce se întâmplă cu ei, cum mor? Chiar vrei să ştii?
Vă aşteptaţi să ne întoarcem ca şi cum nu s-a întâmplat nimic.
Nu vreţi să vă împovăraţi cu detalii.
Nu e drept! Crezi că nu-mi pasă? Dacă vrei să-mi spui, spune-mi!
Poate ai dreptate, nu vreau să ştiu nimic despre ei.
Dar vreau să ştiu ce s-a întâmplat cu tine.
Poftim.
- Bună. - Bună ziua.
- Ce mai faci? - Bine, mulţumesc.
Două de adult şi unul de copil pentru "Forever Lulu" la 13:30.
- Bine. Înseamnă 20,50. - Bine.
Restul la 21. Poftim.
Te cunosc. 181?
- Compania Bravo, primul din 161. - Compania de întreţinere, 951.
Intră tu, vin şi eu imediat. Sunt chiar în spatele tău.
Stai liniştită, nu sunt lunetişti, am verificat acum câteva ore.
- Drăguţ copil. - Mulţumesc.
Ieri se comporta îngrozitor, iar azi nu mă lasă din ochi.
Cum îţi merge?
Bine. Mi-am pierdut acolo cel mai bun prieten.
- Dumnezeule! Îmi pare rău. - Da, a fost greu... La naiba!
Mi-au schimbat medicamentele. Îmi vine să plâng de la ele.
- Zoloft? - Lexapro.
Da? Şi eu reacţionez la fel la ele. Mă agită.
Da? Am avut problema asta cu Risperdal. Vicodin?
Din când în când. Eu eram pe Resperidone,
dar m-au trecut pe Skelaxin. Acum iau Ambien ca să dorm.
Ambien? Hai, mergi până la capăt!
Auzi ce spunem? Parcă suntem nişte drogaţi!
- Uneori, nu pot să dorm noaptea. - Da.
- Mă uit pe History Channel. - Îmi place History Channel!
- Şi tu te uiţi? - Da.
Acum două nopţi, la ora 4,
aveau o emisiune despre ziua D şi Normandia.
Era despre nişte orăşele mici, Caen şi Bayeux, şi cum iubeau americanii.
Au făcut statui cu Eisenhower şi plăci de mulţumire pentru americani.
Nu ştiu, mă gândeam că în 10, poate 15 ani, dacă ne întoarcem,
crezi că o să aibă statui şi plăci de mulţumire pentru noi?
- l-am salvat, i-am eliberat. - Aşa e.
- Nu ştiu. - Nici eu nu ştiu.
Lucrez la cinematograful ăsta şi vând bilete tâmpite pentru filme tâmpite.
Nu mă duc niciodată să văd filmele. Pare ceva superficial, ştii?
Da, ştiu exact ce vrei să spui. Văd toţi oamenii ăştia
care se plimbă cu maşinile şi îşi iau frappaccinno de la Starbucks.
Fac numai tâmpenii cu viaţa lor normală.
Nu le pasă ce se întâmplă acolo.
Ştiu, şi asta mă face să vreau atât de mult să mă întorc acolo!
Ştiu ce vrei să spui. Adică, abia te-am cunoscut.
Stau aici cu tine şi am impresia că te ştiu de-o viaţă.
Toţi oamenii pe care îi ştiu de o viaţă,
am impresia că nu-i cunosc deloc.
Şi eu am aceaşi senzaţie.
- Parcă nimic nu mai are sens. - Da.
În ziua D, în spatele primei armate a lui Bradley,
a fost trimisă altă armată, a treia a lui Patton.
El le-a spus să se enerveze şi să rămână furioşi.
Asta au şi făcut.
Recunoscându-le meritele, făcându-i mândri,
îndemnându-i să facă fapte şi mai măreţe.
Apoi, undă verde.
Glumeşti! Ai grijă pe unde mergi!
Îţi baţi joc de mine?
Dă-te naibii din drum!
Cine e tipul ăsta?
Dumnezeule! La naiba!
- Bună dimineaţa, dragule! - Bună.
- Drăguţă uniformă. - Măcar nu mă împuşcă nimeni.
Depinde de cinema. E în spate.
- La naiba! - Mă uit eu.
- Bună, bătrâne. - Bună. Te-a sunat Mike Falcone?
Da. A zis că mai e un examen de sâmbătă într-o săptămână
şi că pot să fac examenul când mă simt mai bine cu piciorul.
- Sună bine, Tommy. - O să vedem.
E bine să lucrezi în Poliţie. Am făcut asta timp de 25 de ani.
- Să vinzi floricele nu e o carieră. - Da, ştiu.
Ai grijă.
15.000 de dolari economisiţi n-o să existe la nesfârşit.
Mă duc, tată, stai liniştit.
Din când în când, mama intră în camera ta noaptea şi nu eşti acolo.
Îmi place să mă plimb cu maşina.
- Noaptea? - Da.
Mă gândeam să mă duc şi să vorbesc cu cineva.
Despre ce? Ceea ce simţi? Parcă-ai fi maică-ta.
Nu, doar că mă gândesc mult la prostiile astea...
Mai bine aşteaptă să iei postul în Poliţie.
Vor afla, şi e mai bine să nu creadă că eşti un fătălău.
Ce vrei să spui? Fiindcă fătălău nu sunt.
Bună, amice!
Ce ai acolo?
- Bună! - Bună!
- Bună, iubito. Ce faci? - Bine.
Ai grijă, e fierbinte.
E bun, nu?
- Ray rămâne la cină. - Nu e o idee bună în seara asta.
Sunt foarte obosită. Poate ar trebui s-o lăsăm pe altă dată.
- Sigur. O să te sun diseară, bine? - Da.
Mulţumesc, Alice.
Pe curând, puştiule.
- Mami! - Pleacă de aici, Oliver!
- E Ray! - Spune-i că îl sun eu.
Am tras în el cu armele calibru 50, şi nu s-a oprit.
Venea direct spre noi. Putea să aibă o bombă, nu ştiam.
Nu aveam de unde să ştim.
Nu s-a oprit, aşa că am tras.
Nu aveam de ales, l-am ucis.
Ori el, ori noi, nu?
Apoi am urcat în maşină şi am plecat cât mai repede.
M-am uitat să văd dacă l-am nimerit şi am dispărut.
- Te mai gândeşti la asta? - Da.
Dacă am văzut într-adevăr o femeie, o fată cu un copil...
- Şi care e problema? - Ce vrei să spui?
Ai făcut ce trebuia. Ai respectat legile războiului.
Era o ameninţare imediată. Nu a oprit. Treci peste asta.
Nu e mereu aşa simplu.
Prostii! Mi s-a spus că e un curs, vreau informaţii.
Am nevoie de actele de liberare, aplicaţiile de handicap şi ajutor.
Anumiţi oameni cred că e util.
Cum zici tu.
- Ai totul sub control, nu, fiule? - Tu unde ai luptat, la Gettysburg?
- Saigon. - Dumnezeule! Acum 30 de ani?
- Nu mai vin aici sub nicio formă! - Eşti evident furios, Jamal.
- Vrei să ne spui de ce? - Nu, spune-mi tu de ce.
De ce, ce?
De ce mă doare capul şi tot nu pot să dorm noaptea?
De ce nu pot să merg pentru că încă mă doare spatele?
De ce Keisha nu m-a sărutat în primele 2 luni cât am stat acasă?
De ce a durat 6 săptămâni pentru ca Armata să-mi facă actele medicale
necesare pentru liberare, după care le anulează şi le reprogramează.
De ce nu pot să nu mă uit la voi fără să vreau să vă lovesc?
Mai ales pe tine, doctore.
- Jamal! Ce-ai păţit, omule? - Vrei să ne certăm, Tommy?
- Nu urmăream asta. - Ce naiba cauţi aici?
Tommy Daydream, doamnelor şi domnilor.
Arată ca o stea de cinema şi are un viitor strălucit.
- Vă cunoaşteţi? - Spune-i!
Spune-i. Tommy e lovit în picior, prietenul lui e împuşcat în piept.
Dumnezeu îi zâmbeşte lui Tommy Daydream.
- Du-te naibii, Jamal. - Eu? Du-te tu!
Aşa, ieşi! Pleacă naibii!
Găseşte-ţi propriul grup. Ăsta e grupul meu.
Mai are cineva ceva de zis?
- Cum e? - Mă doare permanent.
- Durere sau disconfort? - Durere.
Nu trebuie să te îngrijorezi din cauza disconfortului.
- Acolo. - E probabil din cauza protezei.
- Putem încerca să o reglăm. - Mulţumesc.
Îţi pot da ceva medicamente pentru durerile-fantomă.
- Nu mai vreau medicamente. - Cum vrei.
Tocmai au venit astea. Vrei să te uiţi?
Aş recomanda să mai faci şi ceva terapie.
- Ce e asta? - Uită-te la ultima.
Adaptor pentru pescuit? 21.000 de dolari?
Nu-ţi face griji. Armata va plăti pentru orice ai nevoie.
Poate găseşti ceva ce poţi face împreună cu iubitul sau cu soţul tău,
să treacă mai repede timpul.
Credeţi că e vreuna la care să pot să ridic degetul mijlociu?
Sau o palmă cu un cui în ea, pentru atunci când îmi bat copilul.
Când îl bat tare, chestia asta zboară prin cameră,
şi asta e o problemă, doctore.
Dacă aş putea să-mi ţin copilul în frâu,
în loc să caut chestia asta, poate aş avea timp de pescuit.
Mulţumesc, dar nu vreau.
E alegerea ta.
Vanessa!
Ce cauţi aici, Ray?
Mi-a zis mama ta unde eşti. Vanessa, e o nebunie.
- Trebuie să plec, Ray. - De ce nu răspunzi la telefon?
- Ştii de ce. - Nu, nu ştiu.
Stai un pic, nu pleca.
S-a terminat, Ray! Nu înţelegi?
- Ce-am făcut? Spune-mi măcar asta. - Nu e din vina ta, eu sunt de vină.
Vrei să fii singură? Bine.
Am încercat să te alin şi să te las în pace,
dar eşti foarte hotărâtă să fii supărată pe toată lumea.
Se pare că ai nevoie doar de o mână ca să îndepărtezi oamenii.
Ai grijă de tine, Vanessa.
- Nivelurile sunt stabile. - Bisturiu.
Depărtător.
- Vă simţiţi bine, doctore? - Da, mă simt un pic indispus.
Dr. Breeder, poţi să termini în locul meu?
- Da. - Mulţumesc.
Dr. Marsh? Vă caută o anume Vanessa Price.
- Cine? - Zice că vă ştie din Irak.
- Nu se poate! - Bună ziua.
- Mă bucur că te văd. Intră. - Şi eu. Mulţumesc.
- Cum vă simţiţi? Toate bune? - Da. Totul e bine.
Am avut o programare la spital în dimineaţa asta,
şi una dintre asistente mi-a dat adresa dv.
- Te simţi bine? - Da.
M-am gândit la dv. Şi mi-am dat seama că sunteţi în zonă,
aşa că mi-am luat liber de la muncă
şi m-am gândit să fac vizite pe la doctori.
- N-au putut s-o salveze? - Nu. Au amputat-o medicii militari.
Am petrecut noaptea în Bagdad, apoi m-au transferat la Lanjtuhl.
Eu nu ţin minte nimic, aşa mi s-a zis.
- Apoi la spitalul Walter Reed? - Da, timp de o lună.
M-au pus pe picioare şi apoi m-au trimis acasă.
Acolo să te duci dacă vrei să vezi americani puternici.
- Îmi imaginez. - Eu sunt unul dintre cei norocoşi.
Am ambele picioare, o bună parte din mâini,
îmi pot ţine copilul în braţe, şi încerc să ţin minte asta.
- Dv. Trebuie să fi văzut multe acolo. - Da, am văzut destule.
- Tu arăţi foarte bine. - Mulţumesc.
La Walter Reed ne scoteau la plimbare ca să ne ajute să ne obişnuim.
Oamenii ne mulţumeau, dar ne priveau fix şi asta mă enerva.
Apoi ne ignorau, şi asta mă enerva şi mai tare.
Pur şi simplu...
Ai nevoie de ceva? De vreun medicament?
- Toată lumea vrea să mă drogheze! - Scuze, nu m-am gândit.
Nu pentru asta am venit. Doar voiam să vă mai văd.
Sunteţi un erou, cel puţin pentru mine.
Mulţumesc.
- Scuză-mă. - Sigur.
Dr. Marsh.
Poftim?
E acolo?
Bine, vin imediat.
Îmi pare rău, trebuie să plec.
- Mă bucur că te-am văzut. - Mulţumesc, asemenea.
Dacă mai eşti prin zonă şi ai nevoie de ceva,
sună-mă sau vino pe aici.
Mulţumesc.
Codul de conduită e clar. Fără şepci, telefoane mobile
sau haine cu imagini sau slogane jignitoare. Arată-l.
- De unde l-ai luat? - De la mall. Care-i problema?
Avem profesori care au prieteni sau oameni dragi
care au fost în Irak, şi s-au simţit deranjaţi.
- Nu acceptăm aşa ceva. - Ce, un punct de vedere opus?
- Sloganul e jignitor, dr. Marsh. - Da, asta e ideea.
Dacă vreţi să vă creşteţi copiii să se opună instituţiilor americane,
aveţi tot dreptul, dar noi suntem o şcoală publică şi avem reguli.
De ce nu-l puneţi să-şi scoată bluza, faceţi o adunare şi îl ardeţi,
plus nişte cărţi din bibliotecă şi ziarul de azi.
Să facem şi o listă cu elevii care se opun războiului
ca să vină la şcoală sâmbăta să ia lecţii de patriotism,
şi să le monitorizăm e-mailurile şi telefoanele.
Buck Fush (la naiba cu Bush) ? La naiba şi cu tine, nenorocitule!
- Will. - Să mergem.
- Ai fost extraordinar, tată! - Da. Eşti pedepsit o lună.
Poftim?
Vorbim când ajungem acasă.
Eşti împotriva războiului? Nu ştii nimic despre el.
Nu e război, e o ocupaţie. Ne urăsc.
Încearcă să clădească o ţară.
Am făcut şi noi asta acum 200 de ani.
- Nu e uşor. - Da, şi facem o treabă ca lumea.
Să mai aruncăm câteva Coranuri la toaletă în Guantanamo
ca să-i ajutăm un pic.
Ar trebui să plecăm, să-i lăsăm să se omoare unii pe alţii?
Nu e o decizie uşoară. Acolo sunt oameni răi, Billy.
Ce oameni răi? E un film cu Schwarzenegger?
De ce nu recunoşti că noi ne-am dus acolo pentru petrol
şi restul sunt doar prostii?
- Ai grijă ce zici! - Asta e problema cu voi!
- Nu vă înşelaţi niciodată, aşa-i? - Nu.
De când s-a hotărât ţara noastră să-i scoată pe toţi din sărite?
Habar n-ai despre ce vorbeşti. Citeşte o carte de istorie.
Imediat după ce o să citeşti şi tu un ziar.
Nu e nevoie! Eu am fost acolo!
Să mergem, dragă.
- Tu mergi pe jos. - Ce?
Foarte bine!
Keisha! Unde e Keisha?
- Poftiţi. - Mulţumesc.
- Keisha, vreau să vorbim puţin. - Jamal, sunt la muncă.
Ştiu, vreau doar să vorbim. Promit că nu mă enervez.
Lasă-mă în pace!
lar s-a rupt mânerul de la bufetul din bucătărie.
- Poţi să-l repari după cină? - Da. Unde e Dede?
Mănâncă la Jenna. N-o cunoşti. Desfaci tu asta, dragă?
Mulţumesc.
Dacă tai cablul de frână de la maşină, nu-l pot repara.
Cum adică?
Nu cred că ai făcut bine că l-ai apărat pe Billy azi.
Jumătate din copiii de la şcoala aia nu ştiu să citească,
şi el e îngrijorat de ce scrie pe un amărât de tricou.
- Îmi fac griji pentru fiul nostru. - Nu e cazul. Mă urăşte.
Urăşte faptul că eşti în Armată.
Toţi copiii de 15 ani îşi urăsc părinţii.
Îţi garantez că, dacă eram pacifist, el acum ar fi fost în Fallujah.
Mă scoţi din minţi!
Nu mai strica lucruri prin casă. Ştiu ce faci.
- Încerc să te fac să comunici. - Nu mă ajuţi, Pen.
Mă faci să mă simt ca un bolnav psihic.
- Văd că ai înţeles. - Foarte amuzant.
Miroseai ca un bar la şcoala lui Billy.
- Pacienţii tăi ştiu? - E sub control. Lasă-mă în pace.
Nu, asta nu fac. Îmi pare rău. Crezi că eşti singurul cu probleme?
Eu mă trezeam în fiecare dimineaţă şi intram pe internet să mă uit
pe lista cu victime, mi se făcea rău de fiecare dată când auzeam
de atentatele cu bombă de pe drumuri,
şi care îi zicea fiicei tale noapte de noapte
că tati nu vine acasă nici mâine, nici poimâine, dar că o iubeşte.
Eu am înţeles că te-ai simţit dator să te înrolezi şi te-am susţinut.
Mi-am dat demisia şi mi-am luat altă slujbă doar ca unul dintre noi
să fie acasă puţin timp, pentru fiica noastră.
Când ai cerut prelungirea detaşării, te-am susţinut,
pentru că am zis că gestul tău e corect şi nobil.
Nu am petrecut ultimele 8 luni din viaţă în iad
ca tu să te întorci acasă şi să te comporţi ca un nesimţit!
E a treia oară când vin aici. Am probleme cu spatele, nu e uşor.
Vin aici, apoi mă duc în oraş, apoi iar aici,
ca să stau să vorbesc cu voi.
Vă uitaţi la mine ca şi cum n-aţi înţelege nimic din ce zic.
Cineva trebuie să ştie ceva.
Nu-mi spuneţi că sunt primele acte de liberare pe care le vedeţi.
Voi vă uitaţi ca şi cum n-aţi înţelege. Cineva să-mi spună ceva!
- Salut, doctore! - Salut! Ce mai faci?
- Bine. Tu? - Excelent.
Mă ţii minte? Ai ajutat la curăţarea rănii de la piciorul meu.
- Mă bucur că te văd. - Toate bune?
Da. Trebuie să mă întâlnesc cu un pacient aici.
De fapt, trebuie să iau o reţetă pentru un pacient.
Nu prea dau uşor lucruri de-astea.
E mai mult un consult. Nu prea pot să vorbesc despre asta.
Am înţeles. Sunt oameni buni acolo. Sunt sigur că un consult i-ar ajuta.
- Da. Mă bucur că te-am văzut. - Şi eu.
O bătaie!
Gata! Vă ajunge! Terminaţi!
Plecaţi de-aici!
- Ai păţit ceva? - Nu.
- Ridică-te. - Am zis că n-am nimic!
- Înapoi la ore! - S-a terminat, mergeţi la ore.
- La naiba, Oliver! - Iartă-mă, mami.
Îmi pare rău. Vino aici.
- De ce plângi? - Mami e puţin tristă uneori.
- Eşti supărată pe mine? - N-am vrut să ţip la tine.
Te iubesc mult, dragul meu.
- Cary este? - Da, eu sunt. Cu cine vorbesc?
Bună. Sunt Vanessa Price. Îmi pare rău că sun la ora asta.
- Nu-i nimic. - Am nevoie de ajutorul tău.
- Sigur. Vrei să vorbim? - Da.
Ce zici să mergem mâine, înainte de şcoală, la o cafea?
Perfect, mulţumesc.
Alo?
Ce?
Unde e?
E acolo cam de o oră şi vrea să discute cu tine.
- Lucraţi împreună? - Da, am lucrat împreună.
- Nu trebuie să intri dacă nu vrei. - Nu-i nicio problemă.
Jamal!
- Ce vrei, omule? - Intru!
Ce faci, omule?
Nu ştiu, şefule. Nu prea-mi merge la muncă.
- Ce muncă? - Distribuţia. Ţi-am mai zis.
- N-a vrut să ne vedem. - Cine?
Keisha. N-a vrut, aşa că a trebuit să o oblig. Înţelegi?
Credeam că e unul dintre ei, Tommy.
M-am întors, dar n-am mai avut timp. Nu ai timp deloc.
Ce zici să ne întoarcem la Centru şi să vorbim cu cineva să ne ajute?
- Vii cu mine? - Da. Mai întâi dă-mi arma.
- Îmi place arma mea. - Ştiu, dar e inutil ce faci.
Vin cu tine.
Pentru tine, orice, Daydream.
Mişcare!
La naiba!
Jamal! Fir-ar!
La naiba!
M-a sunat Mike Falcone
şi mi-a zis că nu ai venit la programarea pentru Academie.
Da, am crezut că...
Ţi-a păstrat un loc. Dumnezeule, Tommy!
Poate nu sunt gata încă, chiar dacă ţi-ai dori să fiu.
Ce-mi doresc e să nu te mai uiţi la "Band of Brothers",
să fumezi iarbă şi să te joci jocuri video toată ziua!
Poate trebuie să mă înrolez din nou.
Poate că doar la asta sunt bun, la omorât oameni!
- Nu-ţi mai plânge de milă. - Du-te naibii!
Habar n-ai cum e acolo! Nu ştii prin ce-am trecut!
Du-te naibii! Să nu te mai văd!
E în regulă.
N-am putut să ajung să-l salvez!
Gata, Tommy, e în regulă.
E vreo problemă, Dede?
Îl vom aştepta pe tatăl tău.
Ce naibii? De sărbători nu se lucrează.
- Bună, Penelope. Poftiţi. - Will, unde ai fost?
Intraţi.
Ei sunt Hector, Rodrigo, şi pe el nu mai ştiu cum îl cheamă.
Ei lucrau de Ziua Recunoştinţei, şi i-am chemat la noi pentru cină.
Avem invitaţi, pe tatăl meu.
- Carl, bună! - Will.
Ce mai faci?
Dragă, du-te şi te culcă.
Nu, e Ziua recunoştinţei. Nu dormi azi. Haideţi la masă!
Bună ziua, o Zi a Recunoştinţei fericită.
Ştiţi ceva? Dacă tot e Ziua Recunoştinţei, să zic ceva.
Staţi un pic.
Probabil vă gândiţi că voi zice ceva nebunesc.
Dar beţivul prost şi violent, s-a întors după un an în deşert.
Nu vă faceţi griji, nu voi face nimic prostesc.
Ştiu că mă îmbăt şi mă enervez, şi poate exagerez puţin.
Aşa mă comport eu.
Dacă asta vă influenţează vieţile în vreun fel, îmi pare rău.
Promit că mă voi revanşa, dar nu despre asta voi vorbi.
Să vedem pentru ce trebuie să fim recunoscători.
Eu sunt recunoscător
pentru familia şi prietenii mei, pentru noii mei prieteni,
pentru că trăiesc într-o ţară unde mănânc pe săturate,
de 3 ori pe zi, 7 zile pe săptămână.
Sunt recunoscător pentru două raţii de carne de vacă cu sos de ciuperci,
căldură, praf, drumuri blocate, Pepsi-ul Haji,
copii care vin şi te iau în braţe, alţii care te scuipă,
şi mame care fac repede copii ca să crească şi să te omoare.
Pentru băieţii tineri, curajoşi şi speriaţi, cu vesta antiglonţ
rezemată de arma M-16, cu cizmele lângă ea.
Băieţi cu soţii, logodnice, copii, mame şi taţi.
Băieţi care vor doar să se întoarcă acasă.
Se întorc, dar mutilaţi, distruşi şi cu lucruri care-i bântuie.
Asta dacă se întorc.
Dar e Ziua Recunoştinţei. Să ne simţim bine.
- Carl, îmi dai din pulpa aia? - Sigur, Will.
Haideţi la masă.
Luaţi din mâncarea aşa bună.
Ziua Recunoştinţei! Excelent!
- Aia ce naiba e? - Tată, ce faci?
Ce-i aia?
Lăsaţi-mă în pace.
Îmi cer scuze...
Lasă-mă în pace!
- Gata, copile. Dumnezeule. - Mi l-a scos.
Will...
Lasă-l jos.
Vom găsi ajutor. Gândeşte-te la mine şi la Dede.
Am crescut împreună cu Jordan, stăteam pe aceeaşi stradă.
Ne jucam fotbal, baschet...
El a murit în Al Hayy.
Tocmai auzisem că ne întoarcem acasă. Eram cu toţii fericiţi.
Era prietenul meu.
Nu am ajuns la el la timp.
Când îl ţineam în braţe, nu i-am văzut ochii închizându-se.
Am simţit doar o vibraţie, şi el a murit.
Acum, m-am întors de ceva timp, şi încerc să desluşesc totul.
Ce ştiu sigur e că locul meu nu mai e aici.
Nu trebuie să vorbim despre război azi.
Am făcut progrese remarcabile. Venitul aici a fost un pas important.
Nu prea am avut de ales, doctore. E în regulă. Vreau să vorbesc.
Eram în Balad de vreo lună.
Erau 55 de grade Celsius şi nisipul intra peste tot.
Era oribil. Auzeam tiruri de mortiere permanent, dar nu primeam nimic.
Tocmai terminasem o tură de 12 ore. Eram extenuat şi voiam să dorm.
Atunci s-a dezlănţuit iadul.
Haideţi, oameni buni. Mişcaţi-vă!
Vin mulţi răniţi. Are pulsul 120. Legaţi-l aici.
Vreau 2 unităţi de plasmă pentru soldat, imediat!
Pulsul e rapid şi neregulat. Vreau soluţie de coagulare rapidă!
Capul sus, fiule.
Va fi în regulă. Du-te afară. N-aveţi ce căuta aici. Vreau plasma!
Vine o unitate Medevac din Tajik.
- Când? - Într-un minut.
Unde e preotul?
- Lasă-mă în pace! - Voi trebuie să aşteptaţi afară.
Nu aşteptăm nimic, omule. O să-l faceţi bine. Faceţi ceva.
- Fă-l bine, doctore! - Asta voi face. Ieşi afară.
- Fă-l bine, nenorocitule! - Calmează-te.
- Scade presiunea sangvină. - Vreau soluţia de coagulare!
Încep resuscitarea.
Am amputat 6 mâini şi picioare în 3 ore.
Au murit pe masa de operaţie 4 soldaţi, toţi sub 20 de ani.
Am văzut asta, şi voi ţine minte.
Vine un moment când îţi dai seama că nu poţi ajuta pe cineva,
ţi se rupe inima şi-ţi e ruşine că nu ţi-ai putut face treaba.
- Era o situaţie aparte, de criză. - Ştiu asta, doctore.
Nu e vorba de asta.
N-am simţit nimic.
Ar trebui să simţi ceva, când tratezi un pacient.
N-am simţit nimic.
Nici măcar nu ştiu cum îi chema.
M-ai surprins când m-ai sunat, după cum ai fost în prima zi.
Vorbeşti serios?
- Nu-ţi aduci aminte? - Nu.
În prima zi, când te-am ajutat la maşină.
Mi-ai zis că eşti în regulă şi să te las în pace.
- Asta îmi aduc aminte. - Da?
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic. Nu te lăsam în pace.
Ştiu, dar nu e scuzabil ce-am făcut.
Am o problemă cu încrederea în oameni.
- Te-ai întâlnit cu cineva? - Cu un psihiatru?
Nu, ai avut vreun iubit de când te-ai întors?
Nu. Eram cu cineva înainte să plec, dar nu a mers.
Ce-ai păţit la mână?
Eram în oraşul Al Hayy. Făceam parte dintr-un convoi de camioane.
Eram în oraş, era foarte cald, praf, era oribil.
Când am ajuns în centrul oraşului, ceva a început să meargă prost.
Camioanele din faţa noastră au fost ambuscate.
Noi am încercat să ne întoarcem pe drumul principal.
Am văzut un copil cu o acadea, nu ştiu sigur ce avea.
L-am ţinut minte. Am luat o curbă, iar apoi a explodat.
A fost o mare explozie. O bombă pe marginea drumului.
Nu ţin minte nimic.
Mi s-a zis doar că am avut foarte mult noroc.
Trebuie să-ţi mărturisesc ceva.
În ziua aceea nu te-am ajutat din cauza mâinii,
ci pentru că erai foarte frumoasă.
- Frumoasă? - Da.
- Ce? - Nu ştiu. Frumoasă?
Divorţată la 24 de ani, cu un copil şi o mână.
Da, mai ales pentru că ai un copil şi o mână.
- Bună. - Bună.
Eşti în regulă?
Da, dar ia-o încet.
Bine.
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Dezbracă-te tu. Eu mă dezbrac singură.
- Acum ce facem? - Trage de pulover.
E înţepenit, încerc. E clar că e înţepenit.
- Ce faci acum? - Nu ştiu, nu mi s-a mai întâmplat.
Dă-l naibii!
Nu mai râde.
- E ceva serios. - Aşa e.
Mă gândeam că poate putem vorbi.
Bine, atunci eu vorbesc şi tu asculţi.
Îmi pare rău pentru ce-am făcut, nu trebuia. Am anumite probleme.
Mă tratez pentru ele. Mama ta şi cu mine mergem la cineva
şi credem că la un anumit moment,
ar fi bine să vii şi tu cu noi, o dată sau de 2 ori, şi cu Dede.
Te poţi hotărî ce vrei să faci atunci când va fi cazul.
Ştiu că eşti împotriva războiului, şi respect asta.
Eşti împotriva lui ca principiu, sau pentru că particip şi eu?
Ambele.
- Am vorbit cu el. - Bun.
- Ce faci? - Plătesc facturi, nimic important.
Te iubesc.
Şi eu te iubesc.
Poţi să mă priveşti când zici asta?
- Te iubesc foarte mult. - Mulţumesc.
Dragă mamă şi tată,
ştiu că nu înţelegeţi de ce m-am înrolat din nou.
E derutant şi înfricoşător pentru toţi, ştiu asta.
Dar trebuie să mă întorc.
Nu vreau să mor, şi nici Jordan nu voia.
Poate când am fost acolo, iniţial nu ştiam în ce intrăm.
Poate conducătorii ţării noastre nu ştiau nici ei în ce intră.
Poate e mai bine, poate e mai rău.
Nu pot să rămân în spate,
ştiind că acolo sunt soldaţi atacaţi zilnic, şi care mor zilnic.
Cred că e bine că vreau să mă întorc acolo ca să-i ajut.
E greu să fii soldat. Nu doar pentru oameni ca mine,
ci şi pentru cei pe care-i lăsăm în urmă.
Voi doi, iubite, copii, soţi şi soţii.
Războiul lasă urme în toţi.
Ştiu că, dacă îmi voi face treaba, poate vom pleca de acolo
şi ne vom întoarce la cei dragi puţin mai devreme.
- Soţia mea, Penelope. - Bună ziua.
- Fiica mea, Dede. - Bună.
- El e Billy. - Încântată. Ce mai faci?
Mergem să mâncăm ceva. Veniţi şi voi?
Da, sună bine.
Sper să înţelegeţi, eu înţeleg perfect.
Ei sunt băieţii mei şi am nevoie de ei,
la fel de mult cât au ei nevoie de mine.
Nu încerc să fiu nobil sau curajos, dar simt că, dacă nu mă duc,
îi dezamăgesc pe Jordan, Jamal, şi pe toţi cei care au fost cu mine
şi care au sacrificat atât de multe.
Asta ar fi mai rău decât dacă nu m-aş mai întoarce acasă.
Ştiu că nu vă pare bine, dar ştiu şi că mă iubiţi.
Mă întorc ca să fac tot ce pot. Mă întorc la voi imediat cum pot.
Rugaţi-vă pentru mine.
Războaiele încep acolo unde vrei, dar nu se termină atunci când îţi doreşti. Machiavelli